От край време...
разказвачите на приказки, омагьосвали света с разказите си.
Имало обаче една рядка дарба.
Съществували онези, които четейки на глас...
можели да съживят герои...
от книгите, в нашия свят.
Спи сега...
Не става така, остави ме да и почета.
Тя е много малка.
Почети на мен.
Имало едно време, едно малко момиченце...
всички, които я познавали, я обичали. Най-вече баба й.
Веднъж бабата, й подарила една шапка.
От червено кадифе.
Какво беше това?
Кое?
Не знам нищо..
Отивала й толкова много, че отказвала да носи нещо друго.
Затова я наричали, червената шапчица.
Повечето Разказвачи, както ги наричат...
предпочитат да пазят в тайна способности те си.
Някои обаче не знаят, че притежават такава дарба.
Докато не е твърде късно...
МАСТИЛЕНО СЪРЦЕ
SubsMania.com
12 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Добре ли се движим?
На следващата отбивка завий в ляво.
Сигурна ли си? Мисля, че я пропуснахме.
Кой е шофьора? Татко.
Кой е навигатор? Аз.
Никога да сме се губили, заради мен?
Не.
Виж! Йети.
Завий! На ляво!
Старата книжарница, трябва да е в края на улицата..
От дясно на площада. - Добре.
Как така, всяка книжарница, която посещаваме е на хиляда години?
Не може ли да е от онези, които имат топъл шоколад и нови книги?
Какво можеш да намериш там?
Обичам старите книги.
Илюстрациите, кожения обков...
Това е място за мен.
Може и да я намериш.
Какво?
Книгата, която търсиш.
Не търся нищо.
Не си тръгваш от книжарница, освен ако не си претърсил всеки ъгъл.
Всеки рафт.
Винаги се връщаш разочарован.
Понякога очите ти са червени.
Понеже старите книги са пълни с прах.
Хари шпионина!
Отивам вътре, ще дойдеш ли?
Май, ще останеш тук.
Здравейте, аз съм Мортимър Фолтцард.
Известният лекар на книги!
Точно навреме.
Погледнете този пациент.
Можем ли да го спасим? - Прогнозата е добра.
Чудесно!
Хубава колекция имате.
Можете да я разгледате. - Благодаря.
Мъжете на Козирога..
Остави селото...
Дори не се опита!
Прашноръкия попадна в лапите на Баста.
Прашноръкия!
Не му харесва да го закачат.
На твое място, щях да съм по-внимателен.
Това е Гуйн. Добряк е.
Но знаеш ли, какво казват за корицата на книгата.
Да, знам.
Също така знам, какво казват и за това, да говориш с непознати.
Не съм непознат, Меги.
Не ме ли помниш, срещали сме се веднъж, когато беше малка.
Не съм непознат.
Здравей, Сребъродумко.
Разговарях с дъщеря ти.
Отиди в колата.
Всичко е на ред, стар приятел е.
Татко! - Отиди сега!
Да се разходим?
Търсих те.
Години наред, бях крачка зад теб.
Чакайки да намериш това, което търсиш.
Кажи ми какво искаш.
Искам да коригираш грешката, която стори преди 9 години.
И да те предупредя. Козирога, знае къде живееш.
Неговите мъже чакат теб и дъщеря ти да се върне у дома.
Иска да му почетеш.
Не е късметлия. Вече не чета на глас.
Ако те намери, мислиш ли, че ще имаш друг избор?
Мога да ти помогна да се скриеш, но няма да го сторя.
Освен ако не ми обещаеш, че ще ме изпратиш обратно.
Тук съм прекалено дълго време!
Изпрати ме вкъщи, Сребродумецо.
Прочети ме обратно. - Не мога да ти помогна.
Не мога да го контролирам. - Защо не помогнеш?
Дай ми книгата. - Коя книга?
Нямам я.
Нямаш я?
Търсих навсякъде.
Какво имаш в чантата си?
Намери най-накрая едно копие. Странно, нали?
Появявам се тук, в същия момен...
Има моменти в живота, в които звездите просто са благосклонни.
Не сега!
Татко!
Меги! - Какво става?
Казах ти да останеш в колата! Бягай!
Влизай вътре!
Опитвам се да ти помогна!
Какво правиш? Не, остави го.
Искам да видя книгата. - Въобще няма да я докосваш.
Нищо не разбирам.
Каква е тази книга и странния човек с белезите...
Защото те нарича Сребродумец? - Не мога да ти кажа.
Трябва да ми кажеш! - Не, трябва да те предпазя.
Както и майка ти.
Какво общо има майка ми?
Меги, моля те...
Страхувам се, Mo.
Ще те защитя.
Винаги съм го правил и винаги ще го правя.
Кажи ми, къде отиваме.
В Италия.
Имам леля там, много е важно да отидем.
Разбираш ли? Моля те, Меги...
Без повече въпроси.
Дори не си помисляйте, да пилеете времето си.
Просто си вървете!
Приятен човек ли е леля?
Ще ти хареса..
Спри да натискаш проклетия звънец!
С времето.
Има странен вкус.
Какво?
Елинор...
С любов, Томас Хардинг...
Радвам се, че най-сетне се върна.
Книгите ми са в лошо състояние.
Ще се погрижа.
Не си играй с храната, скъпа.
Виж я само.
Напомня ми за майка й.
Говорейки за Реза... - Не говори пред нея за това.
Нито пък аз израснах с майка си, и ето, че ми няма нищо.
Просто един ден отиде на Сафари и никога не се върна!
Това правят жените със семейство. Тръгват на приключение.
Аз не, останах тук.
Но майка ти...
Искаше действие.
Майка ми беше там и в следващия момент я нямаше, без обяснение..
Това го наричаш, приключение? - Не, изоставяне.
Браво Елинор.
Вярно е, знаеш го.
Не ни остави. - Не.
Тогава какво е станало?
Не съм дете вече, пораснах!
Почти.
Достатъчно възрастна съм, за да науча най-важното нещо за мен.
Мислиш, че не съм разбрала защо не ходя на редовно училище?
Или защо винаги пътуваме, от мястото на място?
Толкова години търсиш мама.
И книгата. Просто не разбирам как тези две неща..
Трябва да ми кажеш нещо.
Пиша за това понякога.
Имам предвид истории... - Не може да правиш това.
Трябва.
Чувствам, че думите ще я върнат обратно при мен.
Да...
Писменото слово.
Възможно е.
Бъди внимателна с него.
Ще я видим ли отново?
Надявам се, Меги.
Надявам се.
Отдръпни се от калъфа! Три стъпки назад!
Какво правиш тук, не е за деца. Мисля, че изяснихме това.
Вън. - Търсих книга за четене.
Отпечатъци от нос ли са това?
Знаеш ли колко е ценен този ръкопис?
Знам.
Наистина ли?
Персийски е. Личи от декорацията и розовия цвят...
Както и златния фон.
Може би края на 12 век?
Малка многознайка..
Красива е.
Да така е.
Обичам всичко персийско. - Ходила ли си в Персия?
Стотици пъти.
Както и в Санкт Петербург, Париж, центъра на Земята и планета Шангри-Ла.
Не беше нужно да излизам от тук.
Книгите са приключение! Имат убийствата, кланетата, страст...
Обичат всеки, който ги обича.
Ако обещая, че няма да пипам нищо...
Мога ли да седна и почета малко?
На този прозорец обичаше да седи слушайки...
Кой?
Майка ти.
Бащата ти и четеше, тук.
Това бе нейно.
Ако видя докосната, дори и една страница, ще я заключа...
и няма да я видиш отново. Обещавам.
"МАСТИЛЕНО СЪРЦЕ"
Опитах да те предупредя.
Дадох ти всяка възможност да ми помогнеш, но ти отказа.
Само трябваше да ме прочетеш обратно, имаше книгата.
Но ти си тръгна, така че се обърнах към Козирога.
Какво? - Обеща да ми помогне.
Какво си направил?
Меги!
Има мъже навън! Опитват се да влязат!
Внимавай, Mo!
Книгите ми!
Здравейте, Сребродумецо. Липсвах ли ти?
Кретени! Унищожавате шедьоври!
Спрете! Иначе ще убия всички ви!
Знаете, че мога, само няколко думи да кажа!
Няма да се тревожим за думите ти, ако ти отрежем езика!
Помниш, нали?
Едно, две, три!
И това не проработи...
Тук е и дъщеря ти.
Остави ме! - Никой няма да пострада.
Огън!
Това се договорихме.
Да, договорихме се!
Далеч, зли духове!
Татко!
Няма да вземете и тях. - Заповед на Козирога.
Между другото, ще ни трябва...
След като татко прочете..
Не набърквай дъщеря ми!
За Бога, дете е!
Това е единствената ми надежда, за да намеря жена си!
А на мен да се върна вкъщи.
Ще ми каже ли някой, какво става?
Някога татко ти, чел ли ти е приказка, Меги?
Попитай го защо.
Аз ще го взема!
Книгите ми!
Ела!
Меги...
Къде сме?
Дойдоха.
Страхотно...
След теб.
Вън!
Движете се!
Прави тик-так.
Летящи маймуни.
Какво е това място? - Не знам.
Добре дошли. - Приятно прекарване.
Няма да остана на това ужасно място с чудовища!
Какво правим тук, Мортимър?
Къде се взеха всичките тези чудовища?
От книгите.
Излязоха от книгите. - Какво говориш?
Кажи ми бързо и разбираемо, иначе ще те обезнаследя.
От книгите? Какво искаш да кажеш?
Това е историята, която очакваше да чуеш.
Елинор, теб те нямаше.
Пазехме къщата ти, аз, Меги...
Меги.. и майка ти.
Онази вечер бяхме в библиотеката...
Отворих една книга, която тъкмо бях купил...
"Мастилено сърце".
Добър разказ, с приключения и магия...
И едно създание, което се казва Сянка.
В първите глави, нищо не се случи.
И тогава се появиха от нищото.
От света на книгите. Първо Козирога.
Един фокусник, който работеше за злия Дук.
След това и Баста, психо който държеше нож.
После и Прашноръкия.
Един жонгльор на огън, с магически способности.
Гласът ми ги доведе тук навън.
Гласът ти ги е измъкнал от книгата?
И майка ти влезе вътре. Така работи.
Прашноркия ни спаси от Козирога онази нощ.
Тогава разбрах...
че Реза, майка ти...
Я няма, изчезна.
Излязоха от книгата и тя влезе вътре.
Реза!
Това беше последния път, когато ти четох нещо.
Нощта, в която загубих майка ти.
Влезе в книгата...
Толкова години, ме остави да мисля най-лошото за нея!
Защо не ни каза? - Щяхте ли да ми повярвате?
Искаш да четеш и да я върнеш обратно от книгата...
За това търсеше..
"Мастиленото сърце" през всичките тези години.
Ако е жива.
Казваш, че е затворена там вътре. Откъде знаеш?
Кой каза, че е там вътре и е оцеляла девет години?
С чудовища като тези... Или по-лоши.
Как знаеш къде е? И дори въобще е жива?
Откъде знаеш?
Като в книгата е. - Някак страшно.
Ужасно е. Изобщо няма вкус човека.
Не ме бутай!
Представи си, че си в една книга. Децата винаги се отървават.
Не.
Помниш ли момичето с кибрита?
Намери ли го в тясна уличка замръзнало от студ.
Влезте!
Запазих ви добри места.
Козироге..
Казах ви да спрете!
Остарял си. - Сдобил си се със замък.
Наистина. - И си се подстригал.
Красив замък в провинцията. Далеч от погледите.
Адаптирах се, но във вашия свят.
Това трябва да е дъщеря ти. Толкова живот има пред нея...
Не като теб, досадна сврака. Създаваш суматоха без да говориш.
Само глупостта е равна злоба ти!
Не знам как са нещата в романа ти...
но там от където идвам, не унищожават имущество събирано цял живот!
Труда на живота ми, бе разрушен от необразованите ти глупаци!
Не съм търпелив със стари мърморани.
Познаваш Райдер, Дариес...
Покажи на гостите ми, пред какво съм изправен. Чети.
Казахте, че няма да е нужно да чета, когато той..
Дойде. - Да. Излъгах те.
Чети.
Рапунзел.
Имаше прекрасни дълги коси.
Беше прекрасна.
И когато...
Помощ!
Виждаш ли?
Виж буквите на лицето й. Дойде на половина от книгата.
Отведете я в ямата. Подстрижете я.
Няма да чета на глас, ако това искаш.
Не и с него в стаята. - Доведете момичето, моля.
Вземи това..
Ще правиш точно това, което казвам, иначе ще убия старицата..
и ще заключа дъщеря ти в ямата, завинаги. Разбра ли ме?
Добре. Нека да започваме.
Велика книга. Пълна с богатства.
Ще докараш съкровища? - За ремонт на замъка...
Изцедили сме местните жители.
Предупреждавам те. Не контролирам, какво идва и какво заминава.
Не знам, какво ще се случи. - Ще е забавно тогава.
Нека опитаме.
Казим, погледна съкровището в пещерата...
Планини от сребро и злато, натрупани от пода до тавана.
Топове от коприна и чували с бижута.
Казим събра, колкото може да носи.
И видя, че входа на пещерата бе затворен.
О Аллах, беше забравил паролата.
Извика: Отвори се Мусами!
Вратата не се помръдна. Казим викаше, каквото може да се сети.
Отвори се Милет!
Но вратата не се отвори.
Тогава чу, звук на копита да приближава.
Пясък...
Опита се да скрие, хвърляйки монети във всички посоки.
После се чу: Сезам отвори се!
И пещерата се отвори...
Разкривайки най-неприятната гледка...
Крадците.
Това е!
Какво ти казах?
Вземете го, и го дайте за храна на крокодила дето прави тик-так.
Ако излезе на вън, кой влезе вътре?
Помощ!
Мой ред е сега.
Мой ред е. Обеща.
Твой ред?
А, имаш предвид това.
Много рядка книга. Години наред я търсих.
Не мога да ви върна обратно. Не знам как.
Да ни върнеш обратно...
Защо да искаме да се върнем?
Когато света ти е толкова хубав?
С телефони, оръжие... Как се казва онова дето лепи?
Изолационно тиксо.
Обожавам го!
Между впрочем, какъв бях в Мастилено сърце?
Довереник.
Живеех в гората със зверове.
Погледни ме сега.
Имам замък!
Няма да се върна обратно. Нито един от нас няма да отиде.
Ще правя това, което правя винаги
когато някой, намери копие на книгата.
Обеща да ме изпратиш у дома!
Знам. Излъгах, аз съм един лъжец.
Постоянно лъжа. Лъжи, лъжи, лъжи.
Толкова години... Мислех, че сте го разбрали.
Не!
Трябва ли да го правиш всеки път? Наистина е много тъжно.
Отиди се погрижиш за изгарянията, иначе ще трябва да отменя...
седмична вечер на жонгльора. Знаеш колко ми харесва.
Заключете ги.
Да не забравиш да нахраниш крокодила, който прави тик-так.
Не!
Не го искаше. Просто е гладен.
Не е виновен той.
Минотавър е.
Едва ходи поради четенето на Дариес.
Много неща унищожи, ние пристигнахме с татуировки от буквите..
Виж, какво направи на окото ми!
Виж какво направи с носа ми. - Отвратително!
Можеш ли да си представиш, колко съм щастлив, че дойде.
Сега има някой, който знае как да чете.
Нараних се.
Отново.
Не разбирам...
В Мастилено сърце, ръце ми не изгаряха.
Тук обаче...
Огънят не е шега.
Пак ли се опитваш да избягаш, Реза?
Остави. Няма да ходя никъде.
За миг...
Държах книгата в ръцете ми.
Сега е пепел.
Никога няма да се прибера вкъщи.
Ти обаче, все още имаш надежда.
Когато Дариес те извади, остави гласа ти в Мастилено сърце.
Ако можеше да говориш, щеше да ми разкажеш историята си?
Не.
Защото съм написан така.
Мислиш, че съм слаб и нещастен.
Не съм.
Не съвсем.
Това е просто един сън. Един сън...
Добре ли си?
Как се казваш? - Фарид.
Ти един от 40-те крадци, ли си? - Не говори с мен!
Не знаеш ли, че е лош късмет да говориш в съня си, глупаво момиче!
Ако говориш в съня, няма да намериш никога обратния път.
Глупава?
Мислиш си, че си в сън, а аз просто се опитвах да бъда учтива.
Обърни се, не ме е грижа.
Ела вкъщи.
Моля те, ела у дома.
Добро утро.
Благодаря.
Как да ти се отплатя?
Дори и да намеря ключа, къде ще отидеш?
Това семейството ти ли е?
Съпруга ти?
Дъщеря ти?
Ти влезе в книгата, когато аз излязох.
Влезе в книгата, когато излязох на вън..
Дариес те изкара отново на вън.
Гуйн.
Виждал ли си семейството ми?
Ще ти сваля веригите и ще си отидеш у дома.
Ще се срещнем в конюшните.
Не съм го контролирал, никога до сега.
Знам, че мога да върна Реза. Може да върна и Козирога обратно.
Трябва да намеря друго копие.
Отне ти девет години да намериш последното.
Издателя ще има едно.
Ако е жив, сигурно ще има.
Някой ще знае, къде живее.
Добре... Ще се опитаме да избягаме сега?
Или това, или ще ни даде за храна на крокодила.
Някой трябва да го спре.
Преди да кажете нещо, знайте че съм на ваша страна.
След като ни доведе тук...
Искаш жена си, колкото аз искам да се върна при семейство си.
Ако мислите, че има друго копие, нека го намерим заедно.
И как ще избягаме?
Страница 14.
Голямата буря?
Чу се от север да наближава вятър...
и чичо Хенри заедно с Дороти гледаха тревата да полита...
Предстоеше буря.
Циклона идваше...
Добри кученца...
Нещо странно се случи тогава.
Къщата се завъртя 2-3 пъти и се вдигна във въздуха...
И Дороти почувства сякаш се издига с балон.
Каквото трябва!
Да тръгваме!
Какво става?
Всички ли са добре?
Тръгваме!
Не мърдайте!
Внимавайте!
Затворниците! Избягаха!
Тичайте!
Влезте вътре!
Ключът. - Кой от всичките?
Чакайте!
Хайде Гуйн.
Давай, давай!
Все още ли мислиш, че сънуваш? - Какво друго е?
Летим!
И може би нощта лети на далеч от нас?
Живее в Аласио. - Къде е това?
На Юг.
Може ли да бъдеш по-точен?
Побеждава камилата.
Фарид, донесох ти дрехи, иначе ще измръзнеш.
Тук е, казаха ми, че живее в апартамент зад площада.
Добре.
Няма да дойда.
Какво искаш да кажеш? Трябва да Дойдеш, иначе няма да повярва.
Ти си по-убедителен.
Убеди ме изляза от книгата!
Не разбирам, книгата е толкова близо до нас...
Страхуваш се!
Никога не си я чел, нали?
Какво да чета? Живял съм я.
Освен края, за него нищо не знам.
Защо?
Знаеш ли края на своята история, Меги?
Не, и си мисля, че не би искала. Щеше да е като...
Да отидеш на последната страница на една загадка.
Какво е хубавото в това? - Знам, края на моята.
Отивам си вкъщи.
Извинете, всичко това е много истинско.
Предпочитам историята да си остане на страниците, където принадлежи.
Трябва да се върна при бедните ми книги, за да ги подредя.
Аз ще се погрижа. - Ето малко пари.
Вече съм си купила билет.
Чао. Успех.
Елинор! - Остави я.
Да не настинеш. - Чао!
Това би трябвало да е.
Да това е.
Г-н Фенолио? - Да.
Аз съм Мортимър Фолцард. - Меги.
Дъщеря ми. - И аз ще стана писател.
Дайте ми нещо да го подпиша, но бързо, защото кекса ми е във фурната.
Не стойте така, ако искате автограф, дай ми химикалка!
Не искаме автограф. - Не искате?
Тогава защо сте тук?
Прашноръкия е тук, тъкмо избяга от Козирога и...
Няма да повярвате какво се опита да ни стори Баста!
Какво?
Ела си у дома.
Моля те върни се у дома.
Страхотна история, невероятна идея, иска ми се, да се бях сетил..
Но е неразумно да се взема на сериозно. Знам, че моите герои..
са много реални. сякаш излизат от страниците.
Просто не е възможно...
Точно както предполагах!
Така трябва да се чувстваш Когато раждаш...
Къде отиваш? Не иска да се запознавате.
Разбира се, че иска. Аз на практика съм му баща!
Какво беше това на края?
Нарича се, диханието на дракона.
Можеш ли да ме научиш?
За вас е много вълнуващо да се запознаете с героите си.
Но причината, поради която сме тук, е да намерим начин...
Да ги върнем обратно в книгата.
Баща ти току-що ми даде идея за един образ.
Крадец, който краде така, като мишка почиства прозорци.
Не се опитвам да открадна героите ти!
Опитваш се да ги държиш далеч от мен, това си е чиста кражба.
Просто се опитвам да върна жена ми обратно!
Прашноръки! - Опитах се да го спра.
Радвам се да се запознаем!
Прекрасно, толкова отблъскващ, колкото си те представях!
Страхува се. - Надявам се, че не от мен.
Страхува се, от края на книгата.
Защото умира?
Извинете... - Умира в края?
Трябваше да е вълнуваща. Не може всички да имат щастлив край.
Подобно на живота.
Как умирам?
Убива те един от мъжете на Козирога.
Докато се опитваш да спасиш Гуйн.
Много драматично, плаках когато го написах.
Мислиш ли, че ми пука за това, което си написал?
Не контролираш съдбата ми!
В противен случай нямаше да съм тук. не съм просто един герой от книга...
Ти не си моя Бог.
Слушай сега, старче.
Имаш или не копие на книгата, защото искам да се прибера вкъщи.
Не е издавана от десетилетия. Първия тираж бе малък.
Имаше и пожар в склада...
Ще отнеме доста време...
Спри. Не е време за глупости.
Спри!
Толкова си кисела, като урината на коза.
Благодаря. И не искам да знам от къде го знаеш това.
Огледай се. Това е рай!
Няма роби, нито пясъчни бури...
Няма тишина.
И това не е.
Имах няколко копия, които дадох на заем..
на едно изложение в Генуа, преди години.
И бяха откраднати. Вероятно Козирога стой зад това.
Тогава си мислех, че е лош късмет.
Ето го! Оригиналният ръкопис!
Написано на пишеща машина, представяте ли си?
След толкова много години.
Все още помня героите.
Нимфите на водата.. В гората Уейлес.
Замъка...
Черният принц.
И разбира се ти, Прашноръки.
Един от лошите.
Козирога и приятелката на огъня.
Най-лошата от всички. Сянката.
Трябва да отбележа, прекрасна книга.
Ще дам всичко, за да ида там.
Ела в тук, старче. - Имам до 447, ти?
Останалите.
Ще ме върнеш ли обратно? - Ще се опитам.
След като първо извадя жена ми, и ако е добре.
Само така ще стане.
Може да имаме проблем. - Какво искаш да кажеш?
Не можеш да я измъкнеш. - Защо?
Тя не е в книгата.
Защо не ми каза.. - Видях я, не е в книгата.
В селото на Козирога е. Дариес я изкара.
Жива ли е? - Бяхме там и не ни каза!
Искахме книгата. - Не я искахме!
Аз я исках! - Била е там и не си ни казал?
Не ме гледай така.
В противен случай, нямаше да ми помогнете да я намерим!
Егоист, слабак!
Той ме е написал такъв. - Не съм съгласен!
Кажи ми как да я намеря!
Не и докато не обещаеш, че ще ме върнеш обратно.
Кажи ми къде да я намеря.
И на мен ми липсва моето семейство.
Добре. - Обещавам.
Обещавам.
Искам и аз да помогна. Вземи ме с теб.
Не може. - Мога да помогна!
Ще ми помогнеш, като останеш тук.
Това, можеш да направиш. - Не знаеш какво мога!
Нито пък ти..
Меги, моля те...
Трябва да останеш тук.
Грижи се за Меги. - И Фарид.
Грижи се и за Фарид. - Разбира се.
Защо да не дойда и аз? Колата е моя!
Скъпа...
Доведи я обратно.
Ще я върна.
Ще съм бавачка. Страхотно...
По-бързо, ще изпуснеш влака.
След колко време ще стигнем? - Скоро.
Чуха вятъра да приближава от север...
и чичо Хенри с Дороти гледаха тревата да полита...
беше преди бурята да дойде.
Тото накара Дороти да се засмее.
Беше малко, черно кученце с дълга, копринена козина..
и малки очи, които искряха, върху малкото му смешно личице.
Тото? Не се страхувай.
Излез от там!
Ще ме вкараш в беда!
Аз съм, отвори. - Един момент!
Да не си гъкнал.
Съжалявам, нямах друг избор.
Виж. Това е Баста!
И довереника му.
Здравей принцесо. Къде е баща ти?
Казах им, че се върнаха в замъка, но не ми вярват.
Казал си им? - Беше опрял нож в гърлото ми!
Не вярваха, че съм автора.
Кажи ми къде е Сребродумеца, преди да убия и двама ви!
Не Тото!
Тото?
Боже мой!
Наследила е дарбата на баща си!
И друг Сребродумец!
Козирога ще е доволен.
Хване и двамата.
Ако Дариес я е извадил от книгата...
Добре е.
Почти. - Почти?
Няма глас...
Какво?
Изкара я миналата пролетта и няма глас.
Освен това, друго и няма, добре е.
Спри.
Защо?
Спри. - Тава е значи, говориш със скункса.
Казах ти да останеш със стареца. - Той е лош!
Не колкото Козирога.
Не ме плаши. Отгледаха ме убийци и крадци.
Трябва да те плаши.
Трябваше да те оставя да походиш. - Пак щях да те последвам.
Влизайте вътре.
После ще можеш да ме научиш, на диханието на дракона.
Влизай!
Г-н Фенолио?
Да си починем, а?
Не питай. Да вървим.
Там!
Благодаря.
Побързай.
Виж.
Мисля, че успя.
Много се забави... Ще видя дали е добре.
Няма да е далеч.
Браво, благодаря. - Удоволствието е мое.
Виж кои се върнаха!
Точно навреме за екзекуцията ви.
Замъкът на Козирога е като пет-звезден хотел...
Не и за теб, както изглежда, ще те затворим в криптата.
Някои от нашите гости получават стая с изглед.
Съжалявам.
Съпругът ти е тук.
Дойде за да те спаси.
Какво стана? - Ще убият Прашноръкия.
Ще го убият и ще съм виновен аз. - Не, кажи ми какво е станало.
Всички буквите от азбуката.. Изглежда точно като в книгата ми!
Като да се разхождам във въображението си!
Чудя се, какво ще те накара да четеш.
Надявам се, нещо добро. Аз съм развълнуван!
Кои планове, Джим? - Нашите.
Повярвах.
Въпреки, че не знам, какво ще стане с младежа, без плановете му.
Уморих се да правя глупави трикове. Кажи ми къде е баща ми.
Нямам никаква представа.
Дори не ме интересува, след като четеш, толкова добре колкото и той.
Какво гледаш?
Ти си както те написах. Страхливец.
Как смееш!
Кажи си молитвата!
Само царят може да го издърпа, не помниш ли?
Стой далеч от мен!
Искам да бъде екзекутиран заедно с другите!
Кучето?
Колкото до теб...
Ще видим какви творения си създал..
Когато Сянка те одере жив!
Не става, изгори последното копие. Видях те!
Грешиш.
Запазих едно копие за мен. Аз съм пълен с изненади.
Няма да мога да изгоря всички, нали?
Не и когато имам приятел затворен вътре, ще ви хареса.
И когато казвам, че ще ви хареса, имам предвид, ще се ужасите.
Обичам този свят...
и възнамерявам името ми да е написано на всяка страница.
Ти и Сянка ще ми помогнете да го направя.
Няма да прочета нищо за теб.
Наистина ли?
Нека ти покажа какво се случва с тези, който не ми се подчиняват.
Тя е много непокорна.
Винаги се опитва да избяга.
Така ще приключа това.
Мамо!
Mo е тук и ще те спаси.
Каква трогателна демонстрация на емоции.
Мамо...
Погледни ме.
Наистина си приличате.
Все още ли мислиш, че не мога да те убедя да четеш за мен?
Мамо!
Искаш ли да направиш някакви промени? - Промени?
Може би да добавиш някои неща, разбираш нали...
Не нещо голямо бих искал по-хубав нос.
Нос, да.
Можеш ли да го направиш и да промениш малко нещата?
Не знам... Отлична идея.
Движи се!
Остави ме.
Не можеш да отидеш. - Държат дъщеря ми!
Ще я убият, ако направиш някоя глупост.
Не трябваше да я оставям сама. - Нека останем скрити.
Не трябваше да сме тук, последното издание изгоря.
Не съм ядосан на вас!
Останете тук и починете за вечерта.
Видях майка ми. Затворена е.
Знам.
Виждал ли си баща ми?
Да, добре е.
Козирога има друго копие на книгата.
Ще ме принуди да извадя Сянка от него.
Имам способността. Мога да го направя.
Значи, че и ти можеш да да ме върнеш обратно.
В безлунната нощ Сянка се превърна в ужасно...
Да убие Козирога. - Да.
Принцесо...
Козирога иска да бъдете силна за вечерта.
Искаш ли да останеш? Разказваме истории с призраци.
Точно така, не ти харесват. - Ще ти дам аз едни истории!
Торбичката ми!
Не си защитен без амулета си.
Върни ми го! - Ела да си го вземеш.
Какво правиш?
Някой трябва да ни измъкне от тук, не мисля, че ще е автора.
Дай ми го обратно! - Внимавай..
Може би, нямам нужда от него.
Време е да приключим започнатото.
Проклинам те в костите на този мъртвец.
Не казвай това!
Нека те преследва злия дух..
Вземи го обратно!
Отвори вратата!
Отвори я!
Кой е? - Помощ! Затворниците бягат!
Използвай огън! - Побързай!
Помощ! Затворниците бягат!
Хайде!
Затворниците бягат!
Бързо помогнете! - Съжалявам, не мога.
Не тръгвай.
Не трябва да бъдеш егоист, понеже така съм те създал!
Ти си нещо повече от това!
Просто го докажи на себе си! Остани и ни помогни!
Помощ! Затворниците бягат!
Не си тръгвай! Върни се!
Това беше най-глупаво нещо, което си правила някога.
Има един куп убийци там.
Какво мислиш, че ще направиш? Ще влезеш и ще ги изкомандваш?
Определено ще те послушат, е? Глупачка с каска и ръкавици...
Благодаря. - Ти си жив.
Напълно.
Как са Реза и Меги? - Добре.. За сега.
Козирога има и друго копие. - Какво каза?
Запазил е едно в тайна. Това беше планът му..
За да изкара Сянка от книгата.
Не мога да изкарам Сянка на вън! Ще убие всички ни!
Вече няма нужда от теб.
Намери друг. Меги.
Пишеш ли нещо?
Може с това да помогна.
О, да. Искаш да станеш писател, нали?
Каза го, како че е нещо лошо.
Това е нещо самотно.
Понякога света за, които пишеш е по приветлив, отколкото реалния.
И ти се иска да си в него?
Ти си умно момиче.
Не очаквах да намеря една девойка затворена в килия..
до очаква смъртта си с мен.
Не е точно това, което ни трябва..
Но е много близо.
Те дойдоха рано, много тревожни.
Някъде тук беше.
Това, което пиша няма да има резултат,
ако не звучи, като Мастиленото сърце.
Намерих го.
Кое?
Нещо, което написах за да ме помнят, когато си отида.
Не ме интересуват драсканиците ти старче.
Ти си една от тях, на твое място щях да внимавам.
Къде я водиш? - Да я нагласим.
И ти си поканен на тържеството.
Не би се състояло без теб, основното ястие си.
Тази вечер Сянка, ще се нахрани с теб.
Почини си, ще дойде някой да те вземе от тук.
Искаше да бъдеш сама, нали?
Ето те. Сама в дивата природа.
Ухапвания от комари.. Мазоли.
Имаш ли план? Не. Просто вземаш един мотор..
Намери карта, и ще видим като стигнем там..
Това е плана. - Добре.
Ще използваш огън, за да отклониш вниманието.
Мога да подпаля замъка. - И аз мога да помогна.
Не ми се пречкай в краката.
Мъжете на Козирога ще отидат да гасят огъня...
Влизам вътре и спасявам Меги и Реза.
Те са много повече и имат от тези! - Оръжия.
Затова се маскирахме. Да вървим.
Хайде!
Това е едно красиво, малко селце.
Би било хубаво да имахме нещо голямо. За да се разпространим.
Ще разширя на границите на моето царство...
Ето защо ми е нужна Сянка.
Не искам някой друг да избяга.
Ако не спреш да трепериш, ще те убода с някоя карфица.
Ще изкарат армия от книгата... - Имаш ли по-добра идея?
Върви!
Хайде...
Върви.
Не се опитвай да правиш каквото и да е..
Няма да видиш майка си жива.
Моля.
Време е..
Да се обединим отново с нашия стар приятел.
Вържете ги.
Добър вечер.
Искаш ли да се измъкнеш от тук?
Тогава помогни ми.
Прочети думите!
Добър си в това.
Това не значи, че сме приятели...
Чети!
Прочети го!
Намерих го.
Козирога доведе армия която плашеше..
всеки, които се сблъска с нея.
Когато преминавала улиците, хора се затваряли по домовете с децата си..
От всички лоши, най-лоша била...
Сянка.
Създадена от пепелта на жертвите на Козирога...
Тя е безсмъртна и недосегаема..
И няма милост, както господаря си.
Каквото застане пред диханието й, умира..
И напада.. както звяр плячката си.
Подчинява се само на Козирога, тъй като идва от земята...
Спри да четеш!
..за да доведе следващата си жертва.
Спри да четеш, Меги.
Спри да четеш!
Красиво!
Яж!
Мамо!
Тото, добро куче.
Яж..
Тогава една вечер, Сянка се затрудни...
Гласът на момичето я накара да си спомни.
Спомни си пепелта, от която се роди, болката която почувства..
Спомни си, че бе решена да си отмъсти.
На всички онези, които създадоха това нещастие с тяхната злоба.
Спри я.
Тръгна към господаря си с пепел в ръката.
Това не са истинските думи. Спри я.
Някой да я спре!
Внимавай Меги!
Mo!
Върни ми я!
Какъв хубав обрат...
Сребродумецо...
Точно навреме за вечеря!
Не!
Не замъка ми!
Атака!
Отдръпнете се!
Мислите, че тези чудовища ще ме спрат?
Напред.
Погълни я!
Само през трупа ми!
Внимавай, Mo!
Продължавай да четеш!
Какво? - Продължи да четеш!
Не мога, нямам какво да чета!
Пиши!
Хайде Меги!
Можеш да го направиш!
Сянка не закача невинните...
Сянка се отдръпна от невинните.
И се върна към лошия си господар, който я контролираше от години.
Разгърна се да го улови...
И Козирога започна да избледнява, като страница на стара книга.
Стана тънък и прозрачен, като хартия!
Татко!
Козирога се изпълни с ужас...
И видя, че краят наближава.
Подобно на всеки, попаднал под погледа на Сянка.
И тогава вятърът ги отнесе, като пепел!
От този момент, чудовището бе свободно!
Меги, чете!
Връщат се в книгите. Ще го изпусна!
Аз не искам да се връщам глупавата ми книга!
И колкото чудовища бяха задържани против тяхната воля...
бяха освободени и се върнаха обратно от където бяха дошли.
Mo!
Тото...
Меги!
Моля те, освободи ме!
Последното желание на автора се бе сбъднало...
Изчезна в света, за който мечтаеше.
И накрая...
След един живот изпълнен с надежда..
Мечтата на момичето стана реалност..
Майка й, която знаеше, че ще види отново и баща й..
Бяха в прегръдката й.
Какво се случи? - Изпуснах.
Закъснях, всички си отидоха.
Твърде късно е, за да се върна. Сега никога няма да се върна обратно.
Каза, че ще се опита. След като вземе жена си обратно.
Няма да го направи.
Няма да рискува да я загуби отново.
Няма да го принудя.
Спри, Елинор. Толкова е глупаво да плачеш, когато края е щастлив.
Ела.
Прашноръки!
Ела, сега е моментът.
Ела Меги!
Книгата изчезна. - Нямаме нужда от нея.
Ще имам кошмари седмици на ред!
Щеше да си тръгнеш без мен?
Не...
По-добре да отидеш с тях.
Ако си тръгнеш, по-добре да вземеш това с теб.
Откраднал си я? - Научих се от най-добрите.
Мислех си, че може да намерим някой.
Някой Разказвач, някой, който да те изпрати обратно.
А момичето? Харесва ти, а?
Ако дойдеш с мен може да не я видиш отново.
Откраднах една снимка от джоба на Сребродумеца.
Ако ще те взема с мен, нека поне си полезен.
Имаме дълъг път пред нас.
Прашноръки!
Обещах.
Твой ред е.
Сигурен ли си, че искаш да го направиш?
Помниш, какво се случва в края.
Както казах и на автора..
Не ме контролира вече. Съдбата ми е в моите ръце.
Успех.
Не го разбирай погрешно, но... Не се връщай обратно.
Направи го.
Беше минало много време, от последния път в който Прашноръкия бе видял...
старата мелница.
Беше по-красива от колкото я помнеше.
Той се върна.
Там където искаше да бъде. - Ти?
Не мога да го последвам.
След като Гуен остана тук, историята ще е различна.
Няма да умре.
Можеш да останеш с нас.
Това беше идея на мама.
Съжаляваме, не ти ли казах?
Не очаквай аз да те върна обратно.
Можеш ли да ме научиш да чета? - Да.
Може би.
Мога да те науча на диханието на дракона.
Роксан!
Превод по слух: Вяра Горчовска
Subsmania.com